Serendipity.2001.WS.DVDRip.XviD.AC3-C00LdUdE
Mă scuzați.
Cu câțiva ani în urmă
Îmi pare rău.
- Le-ați ales ? Luați-le... - Nu, vă rog.
Este ultima pereche.
- Nu vă supărați, mai aveți o pereche așa ? - Tot ce avem este expus.
- N-aveți rezerve ? - Nu.
- La subsol, ceva ? - Nu.
Și nici pod nu avem.
Ascultă, ia-le tu, nu mă supăr.
- Nu, tu le-ai văzut primul. - Te rog, insist.
Ia-le.
Stați puțin !
Nu vă supărați, sunt ale noastre !
Ale voastre ? Cum așa ?
Atârnau aici frumos, cu eticheta agățată...
- Tocmai ne înțelegeam asupra lor. - Atunci să vă spun eu ceva.
Puteți continua discuția după ce merg să le plătesc.
- Calmați-vă. - Să mă calmez ? Sunt 5 zile până la Crăciun,
mă aflu într-un magazin din NY și el îmi cere să mă calmez !
Erau menite să fie un cadou special pentru cineva.
- Am discutat mult până să ne hotărâm. - Adevărat ?
Pentru cine sunt menite ?
- Iubitul meu. - Iubita mea.
- Iubitul ei. - Iubita lui.
- Iubitul ei.
O pereche pentru două persoane ?
- Este greu de explicat. - Încercați.
În regulă. Spune-i.
Ei bine, în acest moment el este iubitul meu.
Dar peste 18 luni...
după ce va avea loc operația...
- El va fi... - Ea va fi...
Iubita mea.
Înțelegeți ?
- Nu ne-a ieșit prea bine.. - Nu.
- Dar... Crăciun Fericit. - Vă mulțumim mult.
Îți aparțin. Ai fost foarte creativă.
- Mulțumesc. Dar am lucrat în echipă. - Da, așa e.
Nu știu cum să-ți mulțumesc.
- Poftiți. - Mulțumim.
Nu știu dacă ceea ce am spus a avut vreun sens.
Probabil că nu, dar s-a cam speriat.
Da, ești îngrozitoare.
Cafeaua e foarte bună.
În legătură cu plată, vorbesc serios.
Bine, mulțumesc, însă...
acum trebuie să merg să caut altceva pentru prietena mea.
- Erau pentru prietena ta... - Da..
- Nu le pot accepta.. - N-ai de ales, altfel nu te las să faci cinste.
Să-ți spun ceva. E cea mai bună băutura din viața mea.
- Cum de-ai ales locul ăsta ? - În primul rând din cauza numelui.
- "Serendipity". Unul din cuvintele mele preferate. - Serios ?
- De ce ? - Din cauza semnificației.
Un accident norocos.
Doar că eu nu cred în accidente, cred că destinul influențează totul.
- Așa crezi ? - Da.
- Destinul e în spatele oricărei întâmplări ? - Asta e părerea mea.
Totul este predestinat. Nu avem altă alegere ?
Nu, cred că putem lua decizii, doar că...
ne sunt trimise semne și fericirea noastră depinde de noi, dacă știm să le interpretăm sau nu.
Mici semne.
Da.
Accidente și descoperiri fortuite. Ca și Columb cu America.
Sau Fleming descoperind penicilina.
Fleming îl chema ?
Sau "Jonathan Și Mănușile" ?
Pe asta n-o știu.
Nu știi povestea ? E din folclor, e clasică.
Eroul nostru, Jonathan, se afla în căutarea unor mănuși negre
și printr-un "accident" perfect, un "noroc" picat la țanc,
se întâlnește cu o frumoasă și atractivă englezoaică, care are un iubit.
Ai un prieten, nu ?
- Da, am. - Așa ziceam și eu.
- Și tu ai o prietenă. - Da, așa e.
M-am simțit bine.
Sper să te bucuri de mănuși.
Sigur că da. De obicei sunt mulțumită de alegerea făcută.
- Ce vrei să primești de Crăciun ? - Crose de golf.
Te întâlnești cu prietenul tău acum, sau... ?
Nu, probabil și el e ieșit în oraș și face exact ce faci și tu.
Se îndrăgostește de iubita altuia ?
Scuză-mă. Voiam doar să zic că m-am simțit foarte bine.
Ar trebui să-mi dai numărul tău de telefon, pentru orice eventualitate.
- Ca de exemplu ? - Așa, în caz că... pentru viață.
M-am simțit foarte bine și s-ar putea să nu te mai întâlnesc...
Dacă ne e scris să ne întâlnim, se va întâmpla.
Doar că acum nu e momentul.
Poate ne e sortit să ne întâlnim după orarul englezesc, suntem cu 2 ore prea devreme.
Te rog. Măcar să-mi spui cum te cheamă.
Eu sunt Jonathan. Asta nu te face să-mi spui și tu ceva ?
Ba da.
Crăciun Fericit, Jonathan. Și îți mulțumesc.
Asta e tot ?
O, Doamne ! Îmi pare rău ! Îmi cer scuze !
Am uitat cumva un fular aici ?
Aici nu. Încercați înăuntru.
Mulțumesc !
Hai să mergem să facem ceva.
Bine. Ce vrei să facem ?
Orice.
Bine.
Te rog să-mi promiți că nu te afli aici doar în vizită
și că nu te căsătorești cu cineva care a fost eliberat condiționat...
Niciuna dintre variantele astea.
- Iar tu ? - Nu, nu.
Sunt un cetățean mândru. Fără antecedente penale.
Deci nu vrei să-mi spui numele... Atunci spune-mi..
care-i principalul motiv pentru care ți-e dor de Mama Anglie ?
Mi-e tare dor de mama mea.
Dacă aș fi în locul ei și mie mi-ar fi dor de tine.
În regulă. Numele filmului preferat.
- Răspunsul corect este COOL HAND LUKE. - Nu l-am văzut.
Nu se poate. Nu ai văzut COOL HAND LUKE ?
Cu Paul Newman ?
Dumnezeule, te rog frumos !
"Dificultăți în comunicare", polițist sadic, cu ochelari de soare...
Poate-ți amintești acum.
Momentul preferat trăit în New York.
Acesta tocmai urcă în top.
Sunt flatată.
Mai vrei să știi ceva ?
Poziția sexuală favorită ?
Da, asta e și preferata mea.
- Ești bine ? - Da.
- Te-ai lovit ? - Nu... da, dar...
Chiar ? Stai să ne uităm puțin..
- O, Doamne, e o urmă destul de... - Abisală.
Cum ?
Stai, rezolvăm imediat...
Poftim..
Ce e ?
Te uiți la pistruile mele ?
E blestemul englezesc. Piele albă și dinți inegali.
Ba ai dinți foarte frumoși.
Nu sunt doar niște pistrui.
Dacă te uiți atentă, ai să vezi Casiopeea.
- Ce ? - Chiar aici.
Așteaptă puțin.
Cu mult timp în urmă, în Etiopia...
trăia o regină, pe nume Casiopeea,
care se credea cea mai frumoasă femeie din lume.
Și nu există persoana care să nu fi fost jignită măcar o dată de către
vanitatea, lipsa de scrupule a acestei femei.
Iar într-o zi, a dat-o-n bară urât de tot, a jignit zeii.
Nu mai știu exact ce a făcut, pe cine a jignit,
dar a fost ceva grav, a întrecut măsura.
În orice caz, Poseidon, zeul mărilor,
a pedepsit-o, așezând-o invers pe tronul ei, acolo, în Rai.
Pentru întreaga eternitate, cu fusta căzându-i pe umeri
și cu sângele năvălindu-i în cap.
Iar acum ea e doar una dintre constelații.
Câteva pistrui englezești, ce formează un tron.
Deci a făcut o singură greșeală fatală.
- Și a plătit pentru eternitate. - Corect.
Să scrii lizibil.
Nu pot să cred că fac asta.
Te rog, lasă destinul să-și urmeze cursul.
A fost un accident !
- Îl mai scrii o dată, te rog ? - Nu pot.
Ăsta a fost un semn. Destinul ne spune să dăm înapoi.
Dacă destinul nu ne vrea împreună, de ce ne-am întâlnit în seara asta ?
Nu știu. Nu este un semn concret.
Dar dacă totul se afla în mâinile noastre și ne despărțim așa,
fără să ne știm numele, telefonul, ce crezi că se va întâmpla ?
Crezi că Mama Soartă o să-ți aducă toate informațiile în fața ușii ?
Este cea mai bună idee pe care ai avut-o în seara asta.
Care anume ?
Uite. Scrie-ți numele și telefonul aici.
- Pe o bancnotă de 5 $ ? - Fă-o.
Ești o femeie ciudată și interesantă.
- Și acum ce ? - Așteaptă aici.
Ce a fost asta ?
Când bancnota aia se va întoarce în mâinile mele, te voi suna.
Și când mă vei auzi la capătul firului, vei crede și tu în destin, nu ?
- Și cu mine cum rămâne ? - La ce te referi ?
Trebuie să trimitem ceva în univers care să aibă și numele tău, nu ?
Nu ți se pare corect așa ?
Ba da. Ce să îți dau.. ?
- Ba nu, am o ideea foarte bună. - Ce anume ?
Sunt multe trompete...
Așa. Vezi cartea asta ? "Dragoste Pe Timp De Holeră."
Când ajung acasă, primul lucru pe care-l voi face va fi să îmi scriu numele și telefonul în carte,
iar mâine dimineață o voi vinde unui anticariat.
Care anume ? N-ai să-mi spui. De ce nu ?
De acum, când vei trece pe lângă o librărie va trebui să intri să verifici dacă e acolo.
Nu e bine ce facem !
Nu poți să petreci o noapte incredibilă cu un străin care se dovedește a fi perfect
și apoi să lași totul la voia întâmplării ! Nu ? Nu ?
Vino cu mine puțin.
Ce, ne luăm o cameră aici ?
Glumeam. Vreau să te cunosc mai bine.
De ce ești așa veselă ?
- Unde mergem ? - Tu rămâi aici.
Nu, stai acolo !
Nu mă obliga să vin la tine. Așa.
Dacă se nimerește să alegem același etaj, suntem meniți să fim împreună de pe-acum.
Ești nebună !
Așa, intră.
Inspiră și când se închide ușa, alege un buton la întâmplare.
Nu înțeleg ce facem..
Nici nu trebuie, trebuie doar să crezi.
În ce să cred ?
În destin.
E Sara.
Numele meu e Sara.
Uite că a venit. Vezi, ai avut dreptate !
Haide, amice.
- Eu urc ! - Nu-i nimic, lui Josh îi plac plimbările.
Nu-i așa, Josh ?
Nu fă asta !!! Nu apăsa alea !!!
Liniștiți-vă, e doar un copil.
Se pare că ne-am oprit.
- Am pornit din nou. - Mulțam'.
- Unde e ? E aici ? - Nu, nu cred.
Josh, să mergem, amice.
Ok, o secundă...
- E aici ? - Nu, nu e aici.
Înapoi în lift. Haide, mișcați-vă !
Sara... mă scuzați...
Hei... mă scuzați.
Îmi pare rău.
Câțiva Ani Mai Târziu
De obicei trebuie să fiu recunoscător dacă ajung la o nuntă, iar dacă sunt invitat,
bineînțeles că nunta are loc undeva, peste ocean
și îmi anulează pașaportul pe nu-știu-ce motiv...
e pur și simplu ridicol. Mulțumesc, vă mulțumesc.
Acum serios, e un dar, sunt mândru să fiu cavaler de onoare.
Într-o zi din viața fiecăruia, apare cineva care îți e menit să-ți fie alături.
Totul este perfect, planetele se aliniază
trupul și spiritul se află în echilibru.
Pentru prietenul meu, Jonathan Trager,
acea persoană...
am fost eu.
După cum știți, noi am fost ca siamezii. Sau frați, dar cu mame diferite.
Am fost prieteni din primul an de liceu...
L-am văzut întâlnindu-se cu femeie după femeie.
Și întotdeauna ajungea să se întoarcă la mine.
- Era jenant. - Tu savurai asta.
Dar într-o noapte a venit acasă și lucrurile se schimbaseră.
Visul adolescentin de a deveni un regizor celebru fusese dat uitării.
Slavă Domnului.
Abia mai răspundea la blândele atingeri ale
degetelor mele pe ceafa lui catifelată.
Învăța pentru examene.
Și asta pentru că, o găsise.
Femeia care îi era destinată.
Și dacă e cineva care să își poată da seama dacă și-a găsit perechea,
acela sunt eu. Prima lui soție.
E frumoasă, amuzantă, deșteaptă,
Pe scurt, e femeia la care visează orice bărbat.
Și cred că toți am făcut-o. Deci...
cu tristețe și invadat de amintiri frumoase,
îmi ridic paharul în cinstea noii doamne Jonathan Trager.
Să vă spun ceva.
Dacă ar fi să-l pierd pe Johnny pentru altcineva...
nu mi-aș putea imagina o femeie mai potrivită...
decât Halley.
În cinstea voastră.
Cât de beat este, pe o scară de la 1 la 10 ?
12.
Crezi că o să-i întrecem pe Dean și Courtney în romantism ?
- Nu știu, nu i-am văzut niciodată certându-se. - Nici eu.
Probabil e ceva în viața lor sexuală.
Acest sufleu e...
e minunat, diferit de celelate mâncăruri.
Ne-ar place să venim cu voi, dar Courtney se trezește devreme, așa că...
Halley, ascultă-mă. Încă mai poți să te răzgândești.
Noapte bună, Dean.
Noapte bună, Courtney.
Mamă, n-ai vrea să vezi asta. Trebuie să rămână secret.
Trebuie să dormim puțin acum. Sunteți minunați. Știi ceva, vei avea nevoie de mine !
Haide, dragă.
Îmi pare rău că trebuie s-o spun, dar și eu trebuie să merg acasă.
Trebuie să mă scol la 8:00. Am o zi plină mâine.
- Hai să bem doar un pahar. - Nu e neapărat.
Ne vedem peste vreo 20 de ore.
- Pa, dragă. - Te iubesc, fiule.
Noapte bună.
Te simți bine ?
- Sper că vei fi încă treaz mai târziu. - Așa ? De ce ?
Pentru că am să vin acasă, am să mă dezbrac, am să mă bag în pat
și am să pretind că tocmai ne-am împăcat după o ceartă teribilă.
Ne vedem mai târziu.
Lectura vă îmbogățește cultura.
Poftiți.
"Dragoste Pe Timp De Holeră"
- Așteptați. - Am citit-o cu mult timp în urmă.
Am și "Podurile Spre Madison County".
Am văzut filmul, a fost fantastic.
În regulă...
- Și... - Și nimic...
N-am întreprins nimic. Am lăsat-o să plece de la petrecere fără să îi spun nimic.
Am pierdut-o pentru totdeauna.
Cred că...
e sufletul meu pereche.
Sincer, cred că exagerezi puțin, folosind acest termen.
Implică ceva magic, incontrolabil, precum soarta, destinul.
Cred că aceste concepții ne împiedică să facem ceea ce trebuie.
Dacă te ții de terapie, cred că vei cunoaște multe persoane...
alături de care ai putea fi fericit.
Chiar credeți toate astea ?
Da, chiar cred asta.
- Poftiți. - Mulțumesc.
"Deschide-mă !"
Trebuie să spui "da" mai întâi.
Da.
O secundă.
- Lasă-mă pe mine. - Nu, stai, stai.
Stai.
N-ai să interpretezi ceva din asta, nu ? E doar un mic accident, atât.
O să-l ducem la remodelat.
E foarte frumos. Îmi place mult.
Du-te să te schimbi. Îl sun pe Ryan să-i zic că mi-ai spus "da" !
De ce ? Își făcea griji ?
Nu din cauza ta, ci a turneului.
Trebuie să planifice totul în funcție de luna noastră de miere.
Cum îți sună locul Bora Bora ?
Foarte... sexy sexy.
Dacă sunteți un jucător de golf împătimit...
v-ați folosi de fiecare pauză de prânz pentru a veni la acest curs, în Manhattan.
Toate acestea erau o soluție necesară.
După 5 ani de la înălțarea sa dintr-un morman de ruine...
acest loc oferă locuitorilor "junglei de oțel"...
șansa de a-și exersa și forma îndemânarea...
oferindu-le orășenilor bucuriile și frustrările jocului de golf.
Sunt Nick Roberts, pentru Știrile ESPN, ale orașului New York.
Superb, Nick. Îți mulțumim. Artie, trebuie să plec.
- Și cu post-producția cum rămâne ? - Nu am timp acum.
Doamna Sara Lawson, vă rog să poftiți.
- Poți să vii vineri la birou ? - Orice spui tu, șefu '.
- Vă mulțumesc, d-le. - Sunt Sara Lawson.
- Ce mai faceți ? - Îmi pare rău că am întârziat.
Mergeți la punctul nr. 2.
Cei mai proști jucători vin ultimii...
Amice, poți pleca, ne ocupăm noi.
Salut, domnule Bărbat Însurat.
- Bună, unde e Lauren ? - Și-a luat liber azi.
Mă cheamă Sara, eu te voi tunde azi.
Știi ceva ?
Nu prea mă atrage ideea de a mă prezenta la nunta mea cu imaginea de "proaspăt tuns".
- Ți-l aranjez doar puțin. - Pozele de la nunta rămân pe viață, știi...
"Doar tu și cu mine pentru totdeauna"
"Sara"
"Zâmbește."
Uită de strada Charles. Du-mă la sediul New York Times, la nr. 42.
Îți spun, se tot repetă, mă tot lovesc de asta.
Era la terenul de golf. Sub forma unei femei grase.
Apoi a trebuit să plec, căci venise "Sara" să mă tundă...
Apoi tipul de lângă Taxi cânta o serenadă intitulată "Sara".
Universul mi-o tot scoate în cale. Mă termină nervos.
- Te însori peste trei zile ! - Asta și spun !
Ești dualist, nu glumă. Ascultă-mă :
De ce să-ți riști relația cu Halley pentru a căuta o himeră ?
Ascultă-mă tu acum.
Sunt sigur că o iubesc pe Halley. Și de fiecare dată când te îndrăgostești
e total diferit, e o greșeală să le compari, dar...
E ca și cum Halley ar fi NASUL-partea a 2-a.
- Ce să fie ? - NAȘUL 2.
Un film incredibil. Poate mai bun decât originalul.
Dar oricât ți-ar place partea a 2-a...
trebuie să revezi originalul ca să poți aprecia partea a 2-a, nu ?
Ce naiba, îi cer așa de mult celui mai bun prieten ? Tu vânezi himere.
Dar sunt cavalerul de onoare !
Lucrezi pentru publicația cea mai cunoscută din lume !
În ciuda miturilor, cei de la Times nu sunt oameni atotștiutori.
Îmi trebuie numele de familie, sau un număr de asigurare...
- Dacă am găsi cartea aia. - E în zadar.
- Să căutăm în toate librăriile. - Ai făcut-o deja, acum mulți ani, îți amintești ?
Poate am ratat vreuna, poate ar trebui să încerc iar.
Nu vreau să fiu complice la asta.
Bine ?
Poate e doar frică de însurătoare.
Îți spun eu, englezoaicele îmbătrânesc urât.
Acum câțiva ani, o fi fost un giuvaer.
Probabil arată ca Baby Spice, dar acum probabil e că...
Old Spice.
E o tunsoare frumoasă.
Mersi.
- Spune-mi că mă iubești. - Te iubesc.
- Spune-mi ceva romantic. - Ca de exemplu ?
Nu știu.
Că sunt singura femeie din univers, sortită ție.
Doamne ! Cina !
Apropo, ți-am golit dulapul, tre' să împachetăm pentru luna de miere.
Urăsc clădirea asta.
Încetează !
N-o lovi cu aia...
- Jon. - Ce e ?
Merg să urlu la supraveghetor.
"Contul nr. 029 331 21 06"
De ce s-a declanșat ? Săptămâna trecută ați spus că e totul ok.
Salut, Jon.
Parcă-i o zonă calamitată.
Mulțam', Gerald.
- Gerald, aici e. - Tre' să mă duc...
"Noul album al lui Lars : Destin Mistic"
Haide, vreau să văd !
Am crezut că voiai un diamant rotunjit.
De ce ?
Parcă așa țin minte că ziceai în tinerețe.
Bine, atunci ziceam și că o să mă mărit cu Boris Becker.
Bună, prieteni.
- Ce părere ai ? - Ei bine...
Sora mea ți-a fost sursă de inspirație ?
Fiecare artist are nevoie de o muză.
- Cine vrea să audă știrile bune ? - Eu, am plătit pentru ele.
- Ca să le amânăm pe cele rele. - Spune odată !
Biletele pentru show-ul din Stockholm s-au vândut toate în 8 ore !
Așa că vom mai adăugă câteva, o să trecem și Parisul pe listă.
Nu vreau să vă tai avântul,
dar aseară am stabilit datele pentru luna de miere.
Le-am spus și pacienților mei că plec.
- Se descurcă ei fără tine încă o săptămână ! - Așa e, Sara.
Două săptămâni în plus prin Europa nu sunt așa o tragedie !
Caroline vrea să plecați ca să fim noi stăpâni pe casă.
Mersi, aveam de gând să-i propun abia după ce se pilea puțin.
De fapt ideea e grozavă !
Da ?
Să mergem, înainte ca Sara să-l facă să se răzgândească.
Am spus ceva greșit ?
Nu, doar că orarul meu și pacienții sunt importanți.
Nu-mi plac schimbările în ultimul moment.
Mă scuzați.
V-aș ruga să aprobați modelul pentru tricourile din Australia.
- Nicio problemă. - Nu vă supărați, nu ?
- Putem vorbi mai târziu ? - Da.
Poftim mâncarea. Fierbinte și bună.
Era doar afișul unui film. Ce mare scofală !
Dar e ciudat, nu-i așa ?
Credeam că ai renunțat la horoscopuri
și alte prostii din-astea.
Ești cam tupeistă, chiar tu vinzi așa ceva.
Da ? Ei bine și tu ești cam țăcănită pentru o psihiatră.
Mă scuzați, mai aveți lumânări Casanova ?
Da, avem, mergeți la rafturile
de lângă cele cu lumânările Caligula.
Lichidăm stocul, așa că e ziua dv. norocoasă.
Asta se întâmplă cu oamenii care își pierd timpul cu așa ceva.
Stau acasă și aprind lumânări rugându-se să apară bărbatul ideal,
în timp ce el se află chiar în barul de după colț.
E o pacoste...
- Trebuie să o găsesc. - Sunt aici de 3 ani, așa că...
Dar aveți și date mai vechi în calculator.
Mă faceți să pierd timpul aiurea.
Nu puteți veni aici, n-aveți ce căuta pe partea asta.
- Nu călcați linia, vă rog. - Am înțeles.
Vă rog doar să introduceți numărul de cont și să îmi spuneți numele ei.
Dacă așa se pune problema. Nu !
- Ajung 20 $ ? - Dacă aș fi de la Sanepid.
Ascultați, e foarte important.
Iarăși ! Ați călcat linia.
Trebuie să rămâneți pe partea cealaltă a registrului.
Nu vreau să mă repet. Vă mulțumesc.
Ce trebuie să fac ? E crucial să aflu acel nume.
Ei bine, am vândut destul de puțin pentru săptămâna asta.
- Serios ? - Că tot veni vorba.
Bine. Am să...
Uitați-vă unde-mi sunt picioarele, bine ?
- Excelentă alegere. - Mulțam'.
Numărul contului...
este 029 351.
Am crezut că o să mă ajutați să vând câte ceva.
Cravata face 95 $. Mai lipsesc 700 $.
700 de dolari ? Asta e escrocherie !
E arta comerțului, domnule.
Ce trebuie să fac ? Spuneți-mi.
Păi, avem o cravată mov. Ce s-ar potrivi la asta ?
Parcă-s un magician.
În regulă, oribilitate de om ce ești.
Ți-am cumpărat toată colecția de vară. Ești mulțumit ? Acum caut-o în baza de date.
Am făcut-o deja. Contul nu mai e valabil, nu avem vreo informație în computer.
- Dă-mi aia ! - Prinde-mă.
- Să te prind ? Ești bătut în cap ? - Ai călcat linia !
Nu mai repeta asta, că te înjunghii ! Trebuie să mă ajuți !
- Acum ! - Aș putea să vă sugerez altceva.
Sugerează mai repede.
Când e folosită o carte de credit, datele sunt trimise la depozitul din Queens.
Vă trebuie doar un nr. de cont, pe care-l aveți deja.
Oricum, vă trebuie ajutorul unui angajat, ca să puteți intra acolo.
Aveți nevoie de un angajat, care să vă ajute să intrați.
Crocodil.
Pare natural.
- Da ? - Da. Natural.
- Oprește. - Ce nu-ți place ?
Nu poți îmblânzi o armată de vikingi fioroși, cu un fluier. Nu are logică.
Nu, fii atent, tu îi forțezi să cedeze, cu ajutorul muzicii tale.
Asta e și ideea cântecului. "Cedare Mistică".
Nu crezi că dă impresia că urăște muzica ?
Nu.
Bună, iubito.
Tipul ăsta parcă-i Alec Guinness.
Din Războiul Stelelor. Obi Wan.
Ce fac ?
Ce se întâmplă ? Cine sunt ăștia ?
Sunt înlemniți. Amuțiți. Și recunoscători.
Prost hrăniți. Și prost plătiți.
De ce nu mă roagă să rămân în sat ? La un ospăț ?
Bună, Sara.
- Putem vorbi puțin ? - Sigur.
În regulă. Eu plec.
Lars, am să vorbesc cu regizorul.
Am să-l pun să schimbe toată secvența asta.
Va ieși bine.
Spune-i de ospăț.
Ce se întâmplă ?
- Mi-am pierdut cheile ieri. - Ce ghinion.
Și le-am găsit acum, în congelator.
Nu înțeleg, e o glumă ?
Nu, Lars, nu e o glumă. Simt că-mi pierd mințile.
Planurile de nuntă, turneul, pacienții mei...
E prea mult pentru mine.
Sara, mâine plecăm spre Toronto, nu ceda acum.
Știu, de aceea cred că aș avea nevoie de o pauză.
Cum adică ?
Nu înțelege greșit. Vreau doar să fiu singură un weekend,
să-mi reîncarc bateriile, să-mi limpezesc gândurile.
N-are nicio legătură cu seara trecută.
Am nevoie de asta. Pentru mine.
Dar dacă nu ești de acord, nu mă duc niciunde.
E în regulă.
Mersi.
Bine. Și unde vrei să mergi ?
Unde te duci ?
Nu știu. New York, poate.
- La Mulți Ani. - Dumnezeule.
Vorbești serios ?
- Mulțumesc. - Pentru nimic.
E incredibil. Doamne.
Ești foarte generoasă.
Ce, o prietenă nu poate să-i facă alteia o bucurie de ziua ei ?
Nu e niciun motiv ocult la mijloc ?
Ei bine... Mă căsătoresc peste o săptămână și...
aș vrea o ultimă distracție cu prietena mea înainte de a merge spre altar.
Nu ești chiar genul meu.
O, mulțumesc !
- Mergem la New York ? - Da.
Nu vă supărați !
- De ce sunteți așa încordat ? - Pentru că mă scoateți din sărite.
Nu găsiți alt spațiu ?
- Deci, cu ce vă ocupați ? - Ei bine, prietene...
Scriu pentru o publicație de care poate că ai auzit. New York Times.
Cu cine doriți ?
Cu Dean ?
Cine să-i spun că-l cauta ?
Un moment.
Șeful tău.
Nu, n-am apucat să-l scriu.
Nici pe ăla.
Cu tot respectul, domnule și mâine tot morți vor fi.
Bine, mulțumesc. La revedere.
- Scrii necrologuri ! - Evident. Așa e.
- Trebuie să fii tare mândru. - Da, am ultimul cuvânt.
- Nu și în seara asta. - Ba da.
- Nu cred. - Ba, absolut.
- Ultima șansă. - Încă vorbesc !
Ultima replică.
Mă dor ochii deja. Spune-mi că numerele astea corespund.
- Ia să văd. - Da-o'ncoace !
Nu faceți asta !
0-2-9-3 ?
- 0-2-9-3. Felicitări.
- Ai găsit-o. - Nu se poate.
Păcat că numele de familie s-a șters.
E vina lui. Degetul lui a frecat acolo.
Când a tras de ea, degetul lui a frecat chiar porțiunea cu numele.
Glumesc. A fost smuls din mâna mea. Am glumit.
E hârtie din cărbune. Cred că de aceea e respinsă de americani.
Ce e cu adresa asta ? E adresa ei ?
E de-acum 7 ani.
Mergeți la Registrul Imobiliar. Vă vor spune cine a locuit acolo acum 7 ani.
Nu e complicat.
Mulțumesc.
- Unde ? - Unde mergem ?
În regulă. Duceți-ne...
- Oriunde în New York. Oriunde vreți. - Poftim ? Asta nu e o destinație.
Nu ai făcut rezervări ?
- Să nu te superi, te rog. - Ce ?
O, nu. Nu pot să cred.
Am nevoie de o adresă, doamnelor.
- Voiam să-ți spun în avion. - Ce drăguț din partea ta, Sara !
Nu am abilități telepatice.
Eve, stai ! Așteaptă !
Stai puțin.
M-ai păcălit.
Știam că n-ai veni dacă ți-aș fi spus adevărul.
Ce e cu tine, Sara ?
Sincer, nu te mai înțeleg.
Te rog, spune-mi ceva, orice are sens, câtuși de puțin.
Pe toată durata zborului...
am privit cerul și m-am gândit...
nu la logodnicul meu, ci la...
bărbatul misterios pe care l-am cunoscut acum un milion de ore...
Un bărbat pe care nici nu mi-l mai amintesc, cu excepția...
imaginii șterse care mi-a rămas în minte.
Au fost doar câteva secunde. Un fragment...
Iar...
în acel moment...
parcă întreg universul există doar pentru că noi să ne întâlnim.
De aceea mă aflu aici.
De aceea las soarta să mă ducă oriunde vrea.
Pentru că după ce se va termina, nu va mai trebui să mă gândesc la el.
Sper că acum e un tip chel care își șterge nasul de scaunul mașinii.
Puteți aștepta puțin ?
Unde mergem ?
Ai face bine să-mi cumperi un tort enorm.
- Destinația ? - Hotelul Waldorf, mă gândesc.
În sfârșit, s-a hotărât.
Așa. Mergem...
- încolo. - Te urmez.
Deschide PC-ul doar și aruncă o privire.
- Nu știu dacă pot să vă dau informațiile. - De ce să nu poți ?
Lucrez doar temporar aici, nu cunosc regulile.
Abia ai terminat facultatea și deja faci pe burghezul.
Cu protecția informației cum e ?
Lasă asta. Știi la ce duce asta ?
Protecția milionarilor. Știi cine sunt ei ?
- Spune-i. - Puști de vârsta ta.
Au renunțat la studii, au făcut avere...
cu ajutorul companiilor de pe Internet care nu produc nimic concret,
dar care reușesc să aducă profit pentru acționarii leneși.
Iar tu, te găsești să faci pe proletarul...
și să-i aperi pe proprietarii acestor plantații digitale ?
Te rugăm.
Haide.
- Aveți date de-acum 7 ani ? - Decembrie, ca să fim exacți.
Iată informațiile.
Sebastian Minion ?
Nu, "Mignon". E francez.
Noi căutăm o "Sara". Ești sigur că sunt datele corecte ?
Poate era iubitul ei.
Mulțam'. Ai făcut ceea ce trebuie.
Bună treabă, amice.
Asta e. M-i-g-n-o-n. L-ați găsit ?
Mulțumim mult. E fantastic.
- Unde locuiește ? - În Brooklyn.
- Tre' să luăm metroul. - Stai, nu uiți ceva ?
- Ce ? - Repetițiile. Petrecerea burlacilor.
- Avem timp suficient. - Ești sigur ?
Da. Trebuie să mergem, cățelușule...
"Prada". O, Doamne.
Iubesc chestiile astea.
- Costă 20 $. - 20 $ ?
Eve, e o imitație penibilă.
Și a mea e, dar măcar scrie "Prada". Pe a ta scrie "Prado".
Bine, dar cu 1 $ cumpăr un marker și rezolv problema.
O iau. 20 $ ?
Doi saci cu mingi de golf la prețul unuia.
- Unde mergem acum ? - Nu știu.
Vreți să jucați golf, doamnelor ?
- Tu cine mai ești ? - Doi saci cu mingi la prețul unuia.
Vă vine să credeți ? Încetează !
Două cursuri de...
- Mă ajutați, vă rog ? - O, Doamne.
- Sunteți bine ? - Mingea e în regulă ?
Stă bine ? E în regulă, mulțumesc.
- Cerule ! - Sunt bine, mulțumesc.
- Puteți strânge fluturașele ? - În regulă.
- Doi saci... - E un semn. Taxi !
Ar trebuie să inventeze pastile pentru asemenea cazuri.
Îl vom găsi aici.
Trebuie să fie aici. Simt asta.
- Mă scuzați, domnișoară ? - Da ?
Îmi blocați traiectoria.
Mă scuzați.
"Sunt Nick Roberts, Știrile ESPN..."
Știi cine joacă golf ?
Cei care sunt prea grași pentru a juca tennis...
cum e tipul ăsta.
E o ocazie specială.
Adică, de câte ori în viață ți se însoară fiul ?
Bine zis.
- Știți de ce-mi place jocul ăsta ? - De ce ?
Am să vă spun.
Chiar și după ani de pauză poți reveni în forță.
- Sunt 5 ani de când nu am mai jucat. - Glumești.
- Ești bine ? - Da.
- Scuze, acolo sus. - Eve, atenție !
Doamne, îmi pare rău ! Sunteți bine ?
Spune ceva, Eve !
Cred că am înghițit ceva.
Mulțumim că ne-ați primit, domnule Minion.
Trebuie să vă punem o întrebare personală mai ciudată.
Domnule "Mignon".
"Mignon", ca și biftec-ul.
Domnule Minion, acum câțiva ani, ați locuit cumva împreună cu o "Sara" ?
Atractivă, piele albă, misterioasă, magnifică ?
Știți unde am putea s-o găsim ?
Nu, nu știu.
Vă amintiți numele ei de familie ?
Haideți, nu mai știți cum o chema pe iubita dumneavoastră ? E greu de crezut...
Stați, nu ați înțeles nimic. Nu era iubita mea. Locuiam împreună.
Colegi de cameră pentru scurtă vreme.
A fost adusă de...
Serviciul de co-locatari ?
A locuit cu mine și cu prietenul ei pentru câteva luni...
- Nu mă interesează prietenul. - El a plecat de aici după scurt timp.
La sfârșitul anului, a plecat și ea.
N-a lăsat nimic în urmă ? Ceva pe care să-i scrie numele ?
Un bilet, o factură ? Vreun bagaj, ceva ?
Orice ne-ar putea fi de folos. Orice.
Țin minte că a stat pe mine.
A stat pe dvs. ?
Da, a stat pe mine o vreme.
Mi se părea...
o sursă de inspirație.
Cred că ăsta e motivul pentru care m-am apucat de pictură.
Stătea PENTRU dvs. Scuze.
Asta am și spus.
- Asta a și spus. - Așa e.
- Asta am spus. - Evident.
Aveți cumva vreo pictură ?
Ai să înțelegi toată tevatura asta când o să vezi cum arată.
Ea este, da ?
Cu siguranță. Mai ales ochii, au în ei licărul ăla britanic
și coroana cu sceptrul..
Aveți cumva numele firmei ce se ocupă cu co-locatarii ?
Ei au toate informațiile. Aveți cumva numele ?
Nu, nu îl am.
Dar îmi amintesc unde își aveau sediul.
- Evident ! - Unde ?
În Manhattan.
- Unde în Manhattan, d-le Mignon ? - Strada 16.
Partea de est sau vest ?
Era chiar lângă...
În stânga acelei splendide patiserii.
"Serendipity".
Acolo e.
Pregătește-te.
La Mulți Ani. E din partea casei.
Mulțumim.
Sunt o prietenă oribilă.
Ai să fii, dacă începi să și cânți.
- Îți mulțumesc că ai venit cu mine. - Cu plăcere.
Sara, este un gând minunat..
Ideea că toată viața asta face parte dintr-un plan grandios...
menit să ne ajute să ne găsim sufletele pereche.
Dar dacă e așa, pentru ce mai trăim ?
Sau luăm decizii ? Cu ce scop ne mai trezim dimineața ?
Pentru tort ?
Nu, nu pentru tort.
Pentru a putea face greșeli.
Greșeli precum această călătorie.
Și dacă ești deșteaptă, înveți din aceste greșeli.
Realizezi că viața asta nu e...
o piesă de teatru cu actori pregătiți. E un haos.
E un haos în adevăratul sens al cuvântului.
Trebuie să renunț la toată povestea asta acum, nu ?
Ai un logodnic care, în ciuda...
muzicii orientale stranii, care sperăm că e doar ceva temporar,
să sperăm asta,
te iubește foarte mult.
Nu înseamnă să renunți. Ci să te maturizezi.
Să mergem.
- Uite unul. - Prinde-l.
- E un magazin pentru mirese. - Dumnezeule, ce ironie.
Așteaptă aici. Mă întorc.
- Cât e ceasul, vă rog ? - 7:30, cam așa.
"Binecuvântată Fie Mireasa"
S-au mutat în centru. Avem timp. La ce oră sunt repetițiile ?
- E imposibil. - Taxi !
S-a terminat, prietene.
Ce vrei să spui ?
Cum aș putea să ignor asta ? Binecuvântată fie nenorocita de mireasă !
Mai clar de atât nu se poate.
Nu trebuia să fac asta. Nu e scris în stele așa ceva.
E încă un indiciu. Îl analizăm în Taxi.
Nu e un indiciu. E un semn.
Care e diferența ?
De un indiciu se folosește un detectiv când urmărește un suspect.
Contul, depozitul, francezul, acestea au fost indicii. Pe când asta, e un semn.
Faptul că nu am găsit cartea și nici Sara bancnota de 5$, sunt semne.
Cum poate ceva ce nu s-a întâmplat să fie un semn ?
Poate lipsa semnelor e un semn.
- Lucid, ce să zic. - Omule, nu mai știu..
Poate nu există soartă, sau dacă există, în cazul meu nu funcționează.
Nu trebuie să se termine așa, că tot veni vorba.
Trebuia să aflăm ce e în spatele cortinei.
Am aflat ! Repetițiile încep în mai puțin de o oră. Mireasa mea mă așteaptă.
Să te întreb ceva.
Dacă Sara ar apare aici, brusc, ce crezi că ți-ar spune să faci ?
Mi-ar spune să fug spre Waldorf. Toate indiciile duc spre nunta mea. Uite.
Rochie de mireasă ! Culoarea albă, peste tot !
- Detest să spun ceea ce e evident.. - Spune !
Dacă nu faci asta, s-ar putea să nu mai afli niciodată cine e Sara.
Poate nici nu mi-era scris să aflu vreodată.
Poate toate acestea au fost un labirint care să mă ducă
exact acolo de-unde am început.
La faptul că mă însor.
Ar trebui să inventeze pastile pentru asemenea cazuri.
Halley ?
Dumnezeule ! Eve !
Ce coincidență uimitoare ! Ce mai faci ?
- Bine. - O, Doamne.
Am fost colega ei de cameră la facultate.
Nu e ciudat ?
- Mă scuzi. Ea e Sara. - Mă bucur să te cunosc.
Și eu.
Cât timp a trecut, 8, 9 ani ?
Am fost la Universitatea din Boston cu Eve.
- Minunat, nu-i așa ? - Da.
Deci, ce faci aici ?
- Mă căsătoresc mâine. - Serios ? Felicitări !
Felicitări.
- În hotelul ăsta ? - La prânz.
De fapt mergem la repetiții. De ce nu veniți și voi ?
- Sigur, du-te. - Mi-ar face mare plăcere.
Poți să-ți aduci și... partenera, dacă vrei.
Nu, eu trebuie să merg să-mi sun logonicul. Care e un bărbat.
Trebuie să fii tare mândră.
- Bine, ne vedem mai târziu. - În regulă. Pa.
La revedere, dulcea mea amantă lesbiană.
Glumeam. Așa glumim noi.
Lars ?
Ce faci aici ?
De unde ai știut unde sunt ?
Intuiție.
Serios ?
Nu, am apelat la ghidul hotelier al New York-ului.
Am luat-o invers, începând cu litera "Z".
Sara, mi-a fost atât de dor de tine.
Îmi pare rău, nu te condamn că ai fugit.
Sunt atât de
concentrat asupra albumului, asupra videoclipului...
"Eu, Jonathan, te iau pe tine, Halley, să-mi fii soție
și promit să te iubesc pentru tot restul zilelor mele..."
Evident, Jonathan, tu te vei uita la Halley.
Moment în care ceremonia se va sfârși.
- Mă scuzați. - Ce este ?
Am nevoie de ajutor.
Apoi veți fi căsătoriți.
Cine e tipa ?
E vechea mea prietenă, Eve.
În regulă, am terminat.
Și aveți grijă să fiți aici mâine, la ora 9:00, pentru poze !
Urăsc să te întrerup, dar ne așteaptă nudistele.
Vrei să spui "dansatoarele exotice".
Nu, stripteuze de fapt.
Ne vedem la ora 9:00. Dar nu uitați, i-am promis lui Judy că sunt acasă la 10:00.
Minunat. O să vă placă la nebunie.
Până să-l iei pe Jon la ritualul vostru de destrăbălare masculină...
trebuie să vorbesc puțin cu el.
Frumoasa mea mireasă. Te aștept în Taxi.
Ți-l prezint pe Jon.
- Mă bucur să te cunosc. - Și eu.
Mi-ar face mare plăcere dacă ai veni mâine.
- Ne-ar părea rău dacă ai lipsi. - Serios ?
- Da. - Ce drăguți sunteți. Mâine la prânz ?
Da, poți să o aduci și pe prietena ta.
- În regulă. - Să veniți.
Vom veni.
Mulțumesc, sunteți așa de amabili.
- Ne vedem mâine. - Da, mi-a făcut plăcere.
Pa. Ne vedem.
- Ce este ? Ce s-a întâmplat ? - E vorba de tine.
De ce ? Ce am făcut.
Nimic, doar că am senzația asta...
parcă ai fost altcineva în ultimele zile.
- Nu-i adevărat. - Nu mă minții.
Am visat la asta toată viața.
Mi-am imaginat rochia, florile,
până și muzica ce avea s-o cânte orchestra...
Totul este exact cum mi-am dorit, cu excepția logodnicului meu,
care a hotărât să-și ia zborul în Ținutul Uitat De Timp.
Poate am fost puțin agitat în ultima săptămână,
dar e o chestie normală, masculină, e teamă de însurătoare.
Ei bine, aș vrea ca logodnicul meu să fie sigur de ceea ce simte,
mai ales acum, când mai sunt câteva ore înainte de ceremonie.
Îmi pare rău, Hal, sincer.
Orice ar fi, ceea ce te preocupă atât...
te rog, treci peste asta.
Te rog.
Cred că deja am trecut peste, bine ?
Așteaptă.
Ce e asta ?
Ce crezi că e ? Cadoul tradițional, înainte de nuntă.
- Și eu ți-am luat ceva, dar l-am uitat. - Știu, nu-i nimic.
Deschide-l.
"Dragoste Pe Timp De Holeră"
E prima ediție.
De fiecare dată când intrăm într-o librărie...
începi s-o răsfoiești. Am văzut că nici măcar nu ai o copie acasă.
Ce e ? Nu-ți place ?
E perfect.
E o alegere excelentă.
Te simți bine ?
Numele ei e Sara Thomas.
Ce ?
Cum ?
Halley mi-a dat-o, cadou de nuntă.
Sally.
Sunt Dean, cel cu necrologurile.
Am nevoie de adresa unei Sara Thomas. S-A-R-A T-H-O-M-A-S.
Am și un număr de telefon mai vechi.
Da, așteptăm.
Domnule, puteți opri puțin ? Nu aud nimic.
Draga mea, doar o secundă. Da, bine. Cum ?
Ce ?
Trebuie să anulăm show-ul din Dusseldorf.
De ce ?
Să anulăm și Stockholm-ul ?
Ce mai constelație.
Toate au câte un nume, știi ?
Asta nu știu cum se numește.
E Casiopeea.
Stelele de pe cer. Formează...
E Casiopeea.
Îți dai seama, cu diferența de fus orar, dacă avionul ar decola cu 10 minute mai târziu, mi-aș rata propria nuntă.
- Ce zici de gândul ăsta ? - Ești un nătărău.
- Mulțumesc. - Asta ești.
Ești eroul meu, știi ?
Oracolul meu, știi ?
Te plimbi prin lume și faci ca lucrurile să se întâmple.
Courtney a plecat de-acasă.
- Ce ? - Da... noi... ascultă.
Ne certam de multă vreme deja.
- De ce nu mi-ai spus nimic ?! - N-am vrut să-ți stric nunta.
- N-am vrut să-ți stric fericirea. - Ce naiba s-a întâmplat cu voi ?
Am lăsat să ne scape... Asta și spun, s-a stins.
- S-a stins, pur și simplu. - Care a fost cauza morții ?
N-am avut destul din asta ! Din asta !
Din asta.
N-am avut destul... Știi...
Îți amintești de filosoful Epictetus ? Știi ce a spus ?
"Dacă vrei să progresezi, permite-ți să visezi, să te porți prostește".
Asta e ceea ce ai făcut tu.
- M-am străduit din greu. - Vreau și eu să fiu un nătărău.
Înțelegi ?
Ești rahatul meu suprem !
De mine e vorba. Rahatul.
Da, el e rahatul.
Știi, dacă mă gândesc mai bine, poate ar trebui să suni înainte.
- Ce ? - Fii politicos.
Dă-i posibilitatea să facă ordine...
- Nu-mi pasă de ordinea din casa ei ! - Dar ei poate că îi pasă.
Ce tot spui ? M-ai îndemnat să merg ! Ai zis că-s eroul tău !
Îți interzic să te duci.
- De ce te agăți de mine ? - Nu vreau să suferi.
- Nu vreau să te doară ! - Mă doare !
Cred că ne-am descurcat bine...
Nu spunea ea că totul se întâmplă cu un scop ?
Da, așa zicea.
- Poate zăcem aici fiindcă... - Fiindcă ce ?
Fiindcă n-ai vrea să te afli altundeva.
Na poftim. Ne târâm acum.
Vă vorbește căpitanul.
Ne pare rău, dar vom întârzia puțin decolarea, din cauza vremii.
Controlorii traficului aerian ne-au pus în așteptare.
Vă vom proiecta un film între timp.
- Te pregătești ? - Da.
Știi cum sunt eu. Îmi plac nunțile.
- Ai vorbit cu Lars ? - Azi dimineață, înainte să plece.
Cred că se va descurca. Sper.
Sigur că da. Și tu te vei descurca.
Da.
Știi ceva ?
Nu ar trebui să vorbesc la telefon. Te sun de-acasă, bine ?
Călătorie plăcută.
Te pup. Pa.
- Căști ? - Da vă rog.
3 $, vă rog.
Ce naiba e asta ?
E vreo problemă ?
Da, cred că eu și prietena mea ne-am încurcat portmoneele.
Da. Vedeți ? "Prado".
Aveți ceva bani acolo ?
Să văd...
Da, am. Vă mulțumesc.
Două de 1
și una de 5. Vă mulțumesc, domnule.
Pardon, mă scuzați.
Este restul domnului...
Jonathan.
Pardon.
Jonathan. Pardon. Știți ceva ? Am să...
Mulțumesc. Mă scuzați !
Alo, da, din orașul New York.
Am nevoie de adresa lui Jonathan Trager.
T-R-A-G-E-R.
Strada Charles Nr. 34 ? Mulțumesc. Strada Charles 34.
Vă pot ajuta ?
Caut un Jonathan Trager. Locuiește aici cumva ?
- Ați întârziat, probabil. - La ce să întârzii ?
La nuntă. La Waldorf-Astoria.
- Se însoară ? - S-ar putea să se fi însurat deja.
Așteptați ! Vă rog ! Mă scuzați !
Îmi cer scuze. La Waldorf-Astoria. Cât de repede puteți, vă rog !
Puteți vedea ce se întâmplă ?
Mă scuzați.
"Nunta lui Halley Buchanan și Jonathan Trager - În Salonul De Cristal"
O, Doamne, te implor, nu !
Opriți !
Să mă opresc ?
S-a terminat ?
- Nunta ? - Da.
A, da, s-a terminat, într-adevăr.
Dar nu vă faceți griji.
Vă veți primi cadoul înapoi.
Poftim ?
Întotdeauna se returnează cadourile.
Ați întrebat dacă s-a terminat.
Adevărul e că nici n-a început măcar.
Cum ?
Da. Au anulat totul azi-dimineață.
A anulat-o ?
E groaznic...
Sunteți o prietenă de-a miresei
sau de-a mirelui ?
- Ce e cu vremea asta ? - Da, unde-i primăvară ?
Ei bine, ce tip de conversație preferi ?
Ce oferi ?
Am fost inspirat de cineva, acum cred că "poți obține tot ceea ce vrei". E populară chestia !
Sau preferi chestia cu "Balta e plină de pește" ?
Nu.
Ceea ce ne reamintește de proverbul :
"Când Dumnezeu închide ușa, îți deschide o fereastră".
Ce-ar fi să-mi spui că am procedat bine ?
Nu trebuie să-ți spun.
Am scris totul.
- Ce e asta ? - Necrologul tău.
Grozav.
Nu am fost în stare să scriu un discurs, așa că a rezultat asta.
Deformație profesională.
- 20 $, nu ? - Mulțumesc.
Te duci s-o vizitezi pe Courtney ?
Absolut.
Aveam nevoie de asta.
Grecii nu scriau necrologuri.
Puneau o singură întrebare după moartea unui om.
"A trăit cu pasiune ?"
Cum arăt ?
Ca un nătărău.
- Baftă, amice. - Mulțumesc.
Jonathan Trager, cunoscutul producător al televiziunii ESPN...
a decedat noaptea trecută în urma pierderii sufletului său pereche
și a logodnicei sale.
Avea 35 de ani.
Un om blând, cu un comportament obsesiv,
Trager nu s-a comportat niciodată că un romantic pierdut.
Dar în ultimele zile din viața sa,
ne-a dezvăluit o latură necunoscută a psihicului său.
Această nouă persoană cu trăsături oculte,
și-a căutat sufletul pereche într-o manieră Agatha Christie.
Cauta o femeie alături de care a petrecut doar câteva ore prețioase.
Din păcate, căutarea s-a sfârșit sâmbătă seara,
într-o manieră brutală, un eșec total.
Dar chiar și după această înfrângere, curajosul Trager a susținut ideea,
că viața nu este doar o serie de accidente nesemnificative.
Ci este o plasă țesută din momente delicate,
ce culmină cu dezvăluirea unui măreț plan divin.
Întrebat despre pierderea dragului său prieten,
Dean Kansky, câștigător al premiului Pulitzer și directorul publicației New York Times...
l-a descris pe Jonathan ca fiind un om schimbat în ultimele zile ale vieții sale.
"Vedea lucrurile mai clar", a afirmat Kansky.
În final, Jonathan a realizat că dacă vrem să trăim în armonie cu universul,
trebuie să credem cu toții în ceea ce grecii numeau "fatum".
Iar noi îl numim "destin".
- Ce ai să faci acum ? - Nu știu, o să încerc să-l găsesc.
Nu cred că ar trebui, zău.
- Dar ce crezi că ar trebui să fac ? - Rămâi aici.
- Simt, plutește ceva în aer. - Eve, ce s-a întâmplat cu tine ?
Ai devenit propriul tău coșmar.
Pa.
Pune ceva pe tine. E frig.
Eu sunt Jon.
Eu sunt Sara.
La Mulți Ani.
De când ai devenit tu un romantic incurabil ?
Cred că aduce noroc. Faptul că după atâția ani ne întoarcem la locul faptei.
- Noroc. - Noroc.
Nu cred, n-aveți voie să beți aici, sunt nevoit să vă rog să plecați.
- Ce mai faceți ? Nu mă mai țineți minte ? - Ba da.
- Ea este fata. - Domnișoara Copie În Cărbune ? Înțeleg.
- El m-a ajutat să... - Dacă nu aveți de gând să luați ceva,
- vă rog faceți loc pentru cumpărători. - Dar vrem să cumpărăm ceva.
- O pereche de mănuși negre. - Îmi pare rău, e clopoțelul de închidere.
Veniți mâine, orarul e de la 10:00 la 19:00, în afară de duminici și zile de vacanță.
- Acum va deveni simpatic... - Potrivit regulilor conducerii
nu fac excepție decât demnitarii care ne vizitează.
A, nu, vă rog, rămâneți pe partea cealaltă.
Nu puteți veni aici. E doar pentru persoanele autorizate.
Vă rog rămâneți pe partea cealaltă. Vă mulțumesc mult.
Tradus de laurian27@banat.ro